- Hej, Vicky. - Hur står det till, miss Jenkins?
Den store mannen är här!
- Polisen säger "Stanna!". - Kul att ses.
- Hur mår du, raring? - Inte så bra som du.
- Varför säger ingen raring till mig? - Hur mår du, raring?
- Har ni sett broder Rafik? - Vad har han nu gjort?
När ska ni sätta in kylskåpen?
Vi fick låsa in ett par grabbar som brutit sig in.
Ja, och nån unge kan kvävas i dem.
Vaktmästarna strejkar. Ska jag sätta in dem själv, kanske?
De där datorerna vi beställde, de hade inga elsladdar.
Tala med vaktmästaren här.
Säg till Rafik att kontakta mig.
Lorenzo!
Jag vill att du pratar med Billy.
Han har börjat slå mig. Är det inte otroligt?
Är du rädd?
Okej, jag ska snacka med den där dumme jäveln.
Pastorn, jag sticker nu.
Rafik, precis den idiot jag sökte. Kom hit, grabben. Kom hit!
- Vet du vad det här är? - En häktningsorder.
Den är från Gannon, för att du inte kom till förhöret.
- Förhör för att jag körde svart, eller? - Kan du prata med honom i kväll?
Blev du stoppad i Gannon med en påse gräs, eller inte?
- En påse? - Vad gjorde du i Gannon mitt i natten?
Jag var på väg hem, men jag är ju svart.
Du vet hur snutarna i Gannon är. - Försök inte med mig.
Gör dig av med gräset. De gör oss en tjänst som låter oss ta in dig.
Jag hatar det här jävla stället.
Jag tänker inte ta en massa skit för att vi åkte hit.
- Pastorn, Bobby, Big Daddy, läget? - Det gamla vanliga.
- Skulle ni inte ta Rafik Dotson åt oss? - Det ska vi göra också.
Han sa, att vi ska göra det.
Vi är inte ute efter honom. Vi ska hämta en... Calvin Joy.
Ni ska inte komma hit utan att kontakta den lokala polisen först.
Det var ju det jag gjorde.
Jag följer med dem upp.
- Centralen till South Investigator 15. - South 15 här.
Åk till akuten på Medical Centre, en kvinna fick sin bil kapad.
Jag är på väg. - Vart tog Rafik vägen?
Allmänt meddelande. Håll utkik efter en beige Toyota Camry.
New Jersey- registrerad, 773 VBK.
Bilen körs av en svart man, cirka 1,75 lång.
Sågs senast vid Armstrong Houses.
Lorenzo!
Har ni sett nåt här?
- Har nån sett nåt? - Nej.
- Lorenzo, glöm inte! - Vadå?
Bobby, jag åker till sjukhuset. Jag hämtar dig sen.
- Hur mår ni, mina damer? - Har du börjat lägga ut, Lorenzo?
- Bara mer att älska. - Unge man.
- Kan hon snacka? - Ja, bås 3.
- Mörkare eller ljusare än han? - Jag vet inte, det var mörkt.
Cirka 1,75, och vägde ungefär sjuttio kilo. Stämmer det?
- Grabbar. - Brenda, inspektör Council.
- Hur mår du, Brenda? - Inte så bra.
Inspektör Council tar över utredningen.
- Vill du ha nånting? - Nej.
Hör på mig nu. Jag förstår att du är upprörd och trött-
- men ju fortare vi klarar av det här, desto fortare kan vi ordna upp det.
Vill du hellre tala med en kvinnlig polis?
Jag blev inte våldtagen om det är det du menar.
Det var skönt att höra.
Vi har redan gått ut med bilmärket och signalementet på förövaren.
Men skulle du kunna dra historien en gång till.
Jag var på väg från projektet till Gannon. Jag bor i Gannon.
Jag körde längs Hurley i backen vid Martyrs Park där vägen slutar.
Jag hade hört att man kunde köra genom Martyr's till Jessup i Gannon.
Jag var ungefär halvvägs när vägen tog slut...
Jag började backa när den här killen kommer fram.
Jag ville inte ha med honom att göra men han kom fram till bilfönstret.
Han öppnar dörren och säger: "Titta, vart jag pekar."
Som om jag skulle gå ut ur bilen.
Plötsligt sliter han ut mig ur bilen och tvingar ner mig.
Du förstår inte... Jag försökte... Jag försökte säga det.
Försökte säga vad, Brenda?
Jag måste fråga, det spelar ingen roll vad svaret är. Jag vill hitta killen.
- Vad gjorde en vit tjej där? Knark? - Det är du som är offret här.
Jag har varit ren i nästan fem år. Min bror är polis.
- Var då? - I Gannon. Danny Martin.
Danny Martin?
- Okej, det är bra. - Jag köpte inte knark.
Jag jobbar på daghemmet i tredje huset.
Det är bra. Ursäkta mig.
Det här är S.I. 15. Jag vill att ni kontaktar inspektör Danny Martin.
Jag finns på Dempsy-sjukhuset. - Okej, Brenda.
Jag trodde att jag hade glömt mina glasögon på dagiset.
Men det hade jag inte, så jag tog bilen och körde.
- Du körde, och...? - Jag har berättat resten.
Vet du vad, Brenda... Jag tror att det är nåt annat som oroar dig.
Ska jag inte ta hit en kvinnlig polis?
Känner du killen som gjorde det?
Brenda, sluta! Sluta!
Vet du vem det är?
Du har tur i kväll.
Jag känner varenda en i Armstrong- projektet. Jag äger det stället.
Vet du vem som gjorde det, Brenda?
- Min son. - Vadå, din son?
Är i bilen.
Nej!
Brenda, din unge... En pojke?
- Hur gammal är han? - Fyra. Han heter Cody.
- Hur gammal? - Det sa jag ju!
Ta det lugnt nu, Lorenzo. - Okej, fyra år.
Sitter han i en barnstol? Säkerhetsbälte?
- Fram eller bak? I bilen! - I baksätet.
Det här är S.I. 15. Var beredda på ett larm.
Bilkapningen i södra distriktet. Det är en pojke i bilen.
Fyra år... - Är han vit?
En vit pojke, fyra år gammal, sitter i baksätet.
- Han sov. Han var sjuk. - Vänta lite!
Pojken sover, så han kanske inte syns utifrån.
Avvakta vidare signalement. - Vad har han på sig?
Vad har han på sig? Din son? Vad har din son på sig?!
- Han hade på sig en vit tröja. - Ljus eller mörk?
- Hår? - Kort fram och långt bak.
- Byxor eller jeans? - Randiga pyjamasbyxor.
S.I. 15 här. Pojken har svart hår, vit tröja och pyjamasbyxor.
- Grabben sover, eller hur? - Han sover.
Han vill bara sälja bilen. Om han velat skada nån, hade han skadat dig.
- Han gjorde mig illa! - Hör på nu.
När han upptäcker grabben ställer han honom på trottoaren.
Helvete! - Jag måste fråga en gång till: Vad gjorde du där?
- Jag sa ju det. - Varför var du där?
Säg det en gång till! Vad var det du sa? Säg det en gång till.
- Jag skulle hämta glasögonen. - Och du tar med en sjuk unge ut?
Jag har inte råd med barnvakt!
Försöker du straffa mig? Det behöver du inte göra.
Jag har svårt att andas.
Han blir så rädd om han vaknar. Jag finns alltid i närheten.
Jag förstår att det är svårt för dig, men vi kommer att hitta honom.
- Ingen vill anklagas för kidnappning. - Han är värd tio av alla andra.
Han är värd tio av mig!
- Vad gör ni? - Det är bara adrenalin.
En inspektör Martin söker er.
Kan du stanna hos henne? - Jag är strax tillbaka.
Är det där din dotter?
Hon är så söt.
- Vad har hänt? - Din systers bil blev kapad.
Hon blev lite illa åtgången, och hennes son Cody är kvar i bilen.
- Och de är kvar där ute? - Han kommer inte långt.
- Var i Armstrong? - Din syster behöver dig nu.
- Stanna hos henne. - Var nånstans?
Det är inte ditt distrikt, men jag lovar...
- Har du ett foto på den du söker? - Inte på såna som kapar bilar.
Jag menar honom.
- S.I. 15 till S.I. 20, på 6:an. - 20 på 6.
- Hon gick på toaletten. - Du skulle stanna hos henne.
- Vad står på, Big Daddy? - Brottsoffret är Danny Martins syster.
- Ni får säkert dit Gannon-polisen. - De är redan här.
- Jag kommer så snart jag kan. - Nej, du blir bara förbannad.
Ta henne till stationen så sköter jag allting här.
Brenda!
Hela Armstrongområdet är avstängt. Passera inte avspärrningarna.
Hur kan ni förtrycka oss så här!
Vi har haft sex mord här på tre år. Tre var barn under 18 år.
Men det var aldrig så många poliser här, som nu när en vit unge är borta.
Om ni vet var Cody Martin eller hans kidnappare är, kontakta polisen.
Min mor fick en hjärtattack men de släpper inte ut oss.
Jag måste få köra henne till sjukhuset, annars...
Hämta din mor, så ser jag till att hon kommer till sjukhus.
Jag vet vad du gör här, men du hjälper inte henne med att komma hit.
Stick härifrån. Ta med henne till stationen.
Var fan är hon?
Sjukvårdare hitåt!
Undan med er!
- Min väska! - Strunt i den!
Letar du efter bevismaterial? Alla springer ju här.
Vad fan gjorde du här, Brenda?
- Danny, jag lovar... - Din syster lider.
- Jag ser ingen yxa i hennes skalle. - Han är min son, din jävel!
Jag ska säga dig en sak. Den här jäveln är långt härifrån.
Men lösningen finns här och vi stänger av området, tills nån ger oss den.
Sköter du ditt jobb eller skyddar du folk som bor här?
- Se till att alla försvinner härifrån. - Vi skulle ha hjälpt er.
En unge från Armstrong? Knappast.
Calvin! Nej, Calvin!
De slängde ut honom genom fönstret!
- Calvin Joy. Innehav. - Vad gjorde du?
När vi knackade på försökte han sticka.
Jag ska visa dig, din jävel!
- Jag tar fallet ifrån dig. - Gör inte det!
- Nej, Armstrong tillhör mig. - Du ska ta hand om henne.
Hon ska titta på foton och beskriva honom för en tecknare.
- Jag älskar honom så mycket. - Kom nu, Big Daddy.
- Jag älskar honom så mycket. - Jag vet det, Brenda.
Jag vill fortsätta att jobba här. Jag ska jobba hårdare.
- Jag har så mycket kärlek i mig. - Jag vet det, Brenda.
Vad ska jag ta mig till?
Tack, mina damer. - Kom, Brenda.
- Lämna lite plats. - Det här är inte Mississippi.
- Snart tar vi in dig. - Jaså? Gör det, då!
Gör det, din jävla lantis!
Kan du inte göra nåt?
- Du kan inte låsa in folk! - Stanna bakom barrikaderna.
- Jag pratar inte med dig. - Men jag pratar med dig.
- Ser du vad han gör? - Ta med honom dit upp.
Vet du var hon bor? Möt mig där.
Du ska sticka härifrån! Jag går ingenstans!
- Billy, kom! - Vem tror du att du är?!
Området är avstängt!
Håll er bakom barrikaderna tills polisen är klar.
Nej, snälla du...
Vet du vad? En gång sa jag: "Cody, älskar du mig?"
Han sa: "Det är klart, mamma. Varför frågar du det?"
Jag ska se till att de placerar en polis där nere. Tecknaren är på väg.
Jag ska be Felicia komma hit och vara hos dig.
Försök att sova.
Felicia!
- Såg du vad han gjorde? - Ja.
Jag lovar att ta hand om det.
Tecknaren är på väg. När han är klar, måste hon försöka sova.
Det finns ingen här som vill Brenda nåt ont.
Hon var känd och respekterad här.
- Tack för att du gör det här. - Visst.
- Klarar du att köra? - Va?
- Klarar du att köra? - Ja, för fan.
Ta en tupplur i stället.
- Jag är tillbaka om en timme. - Vad fan gör du?
- Ja, jag har upptäckt er. - Hur står det till, inspektör'n?
- Är ni journalist? - Nej, jag tillhör "Kents vänner".
Ja, det är ni som letar efter försvunna ungar.
Vi hittar dem.
Minns ni Corey Baker i Bayonne och Nedra Davis i Jersey City?
- Ja, de blev mördade. - Jag vet. Vi hittade dem.
Om det skulle vara till hjälp vill vi leta efter Cody Martin.
- Nej, jag tror inte det. - Ta vårt kort om ni skulle ändra er.
Jag kan slå vad om allt jag äger att Tania Leeds är död.
Antagligen, men den som gjorde det är kvar där ute.
Det är årsdagen, så vi hoppas att nån ska träda fram.
Ni ser helt utslagen ut. Jag hoppas att ni får sova lite.
Kolla här!
Vem fan är det? Buddha eller nån?
Det är ju Tupac. Det är Pac.
Jayson, det är din kropp, ingen anslagstavla.
Jag hade tänkt mig Tiger Woods men det uppskattas nog inte här.
Tyvärr, tiden är ute.
- Var försiktig, okej. - Du också, farsan.
De måste få gå till skolan!
Hjälper det att hålla på och bråka med oskyldiga?
För tre år sen blev en vaktmästare skjuten från ett fönster.
Vi stängde av området i nåt dygn.
- Vi fick honom serverad på en bricka. - Det kanske inte är nån som vet nåt.
- Om det inte var Armstrong... - Då hade jag slängt ut dig i går.
- Är mamman opålitlig? - Jag tror inte det.
Du tror inte hon spelar teater? Ta i med hårdhandskarna, då.
Om hon spelar teater har hon fel jobb men det är ändå en sak som stör mig.
Jag var på sjukhuset i går. Hon sa att det var en svart man, 175 lång.
Där kommer jag, svart som natten, och vad gör hon?
Hon skakar hand med mig, fast hon borde ha hoppat ur skinnet.
Men hon skakar hand med mig.
Gör dig själv en stor tjänst och överlämna henne till mig.
Om hon inte börjar snacka snart kommer alla här att ge sig på dig.
Det är inte rätt.
Du, Big Daddy!
Tänker du göra nåt åt det här?
Jag står här vid Armstrong Houses där vreden börjar sjuda.
Det är andra dagen i sökandet efter Cody Martin.
Polisen misstänker att förövaren finns här.
- Danny... - Brenda, sluta med det där.
Varför är det så här? Varje gång vi ses, har du problem.
- Berätta bara vad som hände. - Det har jag gjort, femtio gånger!
Jag vet, men gör det en gång till.
Brenda, vi famlar i mörkret.
Var är grabben? Var är bilen...
Har du tänt på igen? Du kan berätta det för mig.
Nej, du tänker inte tända på eller nej, du tänker inte berätta.
Vad är det för fel på dig? Kan du inte ens ta hand om en unge?
Brenda, förlåt, men snälla du...
Brenda, förlåt... Jag älskar dig! Berätta vad som hände.
Herregud!
- Han gick bara in. - Har ni hittat honom?
Nej, inte än.
Vi ska åka till Armstrong, så att du får se platsen i dagsljus.
Vad sägs?
- Har de gripit nån? - Nej, inte än.
Miss Martin!
- Hur ser det ut här uppifrån? - Vad gör de?
Brenda, visa mig var du körde och var killen kom emot dig.
Det var ju mitt i natten!
Jag måste fråga dig en sak, annars skulle jag inte göra mitt jobb.
Den som rapporterar ett barn som saknas är oftast den skyldige.
- Så jag måste fråga... - Om jag dödade min son?
Från det jag var liten var jag ingenting. Mindre än ingenting.
I min familj, i världen. Man såg mig bara när jag hade ställt till det.
Slutade skolan, fick sparken, gick på droger.
När jag flyttade tillbaka hem för att jag inte hade ett öre.
När de la märke till mig, min så kallade familj...
Deras blickar, deras hånleenden.
Vet du när det tog slut? För dem, för mig.
När jag fick min son, när jag fick Cody.
När jag höll honom i mina armar blev jag liksom... mer.
Jag blev för helvete som alla ni!
Ingen kan bli det här barnets mor, bara jag! Det är jag!
Dödade jag honom?
Det var han som förlöste mig. Han gjorde mig.
Jag slår hellre ihjäl mig själv än rör ett hår på hans huvud.
- Inget du säger hjälper mig. - Kan du få slut på det här?
Jag önskar att jag kunde det, men...
...det har fått eget liv nu.
Efter 22 år som polis i den här stan... det jag har sett, dag efter dag.
Det gör det svårt för mig att tro på mänskligheten.
Men jag tror på Gud.
Jag tror att vad som än händer, om det är bra eller dåligt...
...så är det Guds vilja.
Som det här med din son, att vi letar efter din son.
Jag vet, att nånstans i bakhuvudet-
- finns det en stor fruktan för att det här kan gå illa.
Hos mig också, Brenda...
Men du måste vara stark. Du måste tro att om nåt händer. Om det blir så...
...är det för att Gud ville ha pojken som han vill ha oss alla en dag.
Det är ingens fel, det är inget nån kunde göra åt det.
Men du ska veta en sak, Brenda...
Jag kommer inte att vila förrän jag hittat din son och den som...
Den som han senast var med.
Ju mer vi försöker förstå desto obegripligare blir livet.
Men ibland måste man bara släppa taget.
Man måste bara släppa taget och släppa in Gud.
Kom hit.
Titta ner dit.
Det är som en tickande bomb.
Du vet, du är ingen besökare här.
- Du är rätt älskad här. - Jag är så trött.
Jag vill hitta din son, och jag vill göra det innan nån blir skadad.
Vi stångar huvudet mot väggen.
Vi gör allt vi kan, så om du kan säga nåt som får slut på det...
...är det dags nu. Brenda, snälla du.
Kom igen, snälla du!
Jag försöker. Jag försöker, men det är så svårt.
Du anar inte.
Får jag gå och hälsa på barnen?
Där är hon!
Kära nån!
- Har de hittat Cody än? - Nej, raring, det har de inte.
Det är ingen fara.
Vad gör ni? Visa mig.
Kära nån! Kan jag sitta här?
- Var är Felicia? - Hon snackar med Billy.
- Jobbade Brenda i går? - Ja.
- Hur verkade hon då? - Hon var liksom frånvarande.
- Hade hon Cody med sig? - Nej, hon sa att han var sjuk.
Vill du se min son? Här.
Det var nog bra för honom att vara det enda vita barnet.
Det är viktigt att förstå hur det är att vara den enda.
- Kan jag låna fotot på Cody? - Ta mitt!
Jag älskar de här bilderna. Tack, snälla ni.
Miss Martin, vad har hänt med era händer?
Jag skar mig, men jag har bandage som gör att de snart blir bättre.
Å Ah, Cassandra!
Vi tar er till Gannon, där inspektör Daniel Martin, pojkens morbror-
- går ut med en vädjan till den som fört bort Cody.
Vi ställer inga frågor, lämna honom bara i vilket gathörn som helst.
Ring sen larmcentralen och stick.
Det blir inget straff, ingen jakt.
Vi vill bara ha pojken tillbaka. Gör det rätta nu.
Det var inspektör Daniel Martin som vädjade om information-
- om fyraåringen som försvann i går när hans mors bil kapades i Gannon.
Vilken dramatik.
Är du döv?
Godis!
Rafik!
Om du inte respekterar mig... Om du avmaskuliniserar mig...
Du avmaskuliniserar dig själv! Du hänger bara här...
Man kan bara avmaskulinisera en man, och en man försörjer sin familj!
Ingen får gå härifrån. Ni kan gå, men inte ungarna.
- De har inte gjort nånting. - Släpp fram dem!
- Vems sida står du på? - Du vet vad jag står för.
Vilken jäkla bilkapare? Sätt lite press på tjejen i stället!
Tala inte om hur jag ska sköta mitt jobb.
- Släpp fram dem! - Nej, inte än!
Vad fan vill du, din slampa?
Det här är för jävligt! Hon kan dra åt helvete.
Ni vet att ni gör fel!
Gör mig en tjänst och ta med henne hem till dig. Jag hämtar henne sen.
Jag träffade Cassandra nyss. Hon gav mig en teckning.
Vad gör du med henne? Vad gör hon här?
- Känner du inte igen henne? - Jag känner ingen från Gannon.
- Håll dig borta från min unge! - Va?
Hon vänder kappan efter vinden. Kom, Brenda.
Leo!
- Ni måste gå genom mig. - Vi blev trötta på att vänta.
- Du sa att du skulle ta in honom. - Tror du att han kapade bilen?
- Knark är alltid knark. - Lorenzo, de satte dit mig.
Jag och Rafik har känt varann länge, jag hade en häktningsorder.
Plötsligt försöker han sticka. Jag fattar inte varför.
Om det inte är nåt som oroar dig. Är det det?
Är det här du?
Var är min systerson?!
Känner du Gud? Det finns ingen Gud, jag är Gud!
Det är bara du och jag, din jävel! Hörde du? Bara du och jag!
- Vad i helvete sysslar du med? - Lorenzo, ta och stick, va.
Jag gör ditt jobb. Du är ju djungelns konung, men du missade honom.
- Du ska nog gå nu. - Kyss mig i arslet!
Du förstör för alla, också för din syster.
Och dina kollegor borde tala om det för dig.
- Skyddar du dina egna? - Jag kanske ska fråga samma sak.
- Vi vet båda att ingen kapade bilen. - Kallar du min syster barnamördare?
Jag vet inget om ett dött barn. Gör du det?
Jag säger bara att din syster ljuger.
Vad är det här?
- Vem släppte in dem? - Slog du ner honom för lite gräs?
- Ska du slå ner oss också?! - Håll käften!
Hur vågar du säga så till oss, din jävla onkel Tom!
- Låt mig sköta det här. - Släpp in oss!
- Han tog inte ungen. - Jag vet.
Varför gjorde de så där? Han tog inte ungen.
- Varför gjorde de så? - Gå hem och låt mig sköta det här.
Jag vet inte vem du tror att du är, men du ska nog hålla dig till dem.
Å Det är över nu. Åklagaren vill
- Då slipper du stå till svars. - Nej, nej, nej.
Kom igen... Ungen är död och det var hon som gjorde det.
Ta det lugnt. Det är inget vi vet.
Däremot vet jag, att det är en jävla massa som hon inte berättar.
Jag lägger inte av förrän jag har gått till botten med det.
Gör mig en tjänst och försök ordna en dag till.
Vi organiserar sökgrupper. Vi arbetar med familjen och polisen.
Men framför allt är vi en grupp oroliga föräldrar.
På grund av det kommer vi mammorna närmare än polisen.
Ni var med vid Sandra Howard- grejen i Bayonne, eller hur?
Ja, vi hjälpte till.
- Mamman åkte fast, eller hur? - Som sagt var, vi hjälpte till.
Dra inga förhastade slutsatser.
- Det tjänar inget till. - Det är jag som bestämmer.
- Ja, vi kan samarbeta... - Nej, det är jag som bestämmer.
Jag har en idé, men det är bättre om den kommer från nån annan än mig.
Gör det ni brukar göra, men kom ihåg att ni jobbar för mig, inte med mig.
- Om ni inte går med på det... - Tala om vad ni vill, så gör vi det.
Okej, då så.
Vi vill bara ha pojken tillbaka.
Har ni nånsin varit i Freedomland?
Tar ni fortfarande dit nyutexaminerade poliser?
Polisen har gett oss sin syn på saken.
Vi är inga poliser, vi är här som föräldrar. Vi har också barn.
Det som hände din son kan hända ett av våra barn.
Det här är Marie och Lewis.
Det här är Elaine, det här är Tina. Elaine är hennes mamma.
- Vem är Kent? - Den förste pojken vi försökte hitta.
Det var tio år sen.
- Hittade ni Kent? - Brenda, vill du ha vår hjälp?
- Okej. - Det är bra.
Först måste du berätta vad som hände.
- Jag har berättat allt för polisen. - Jag vet det.
Men de har sina prioriteringar och vi har våra.
- Bara en gång till, Brenda... - Nej, jag kan inte!
Nej.
Okej.
Okej, jag förstår. Då läser vi polisrapporten i stället.
Vi börjar med den viktigaste frågan.
Var är din son?
Var ska vi leta?
- Var ska vi leta? Vad tror du? - Han åkte iväg i bilen.
Vi säger att din son vaknade rätt snabbt och att killen såg honom.
Vi håller oss inom 1,5 kilometer, men han har varit borta i nästan ett dygn.
Chansen att han ska vandra omkring på gatorna är inte så stor.
Vi tittade på kartan och kom fram till fyra platser-
- där en unge skulle kunna gömma sig. Vi lyckades eliminera tre av dem.
Det här är en golfbana, en kyrkogård och en bollplan.
Det finns ingenstans att gömma sig, vilket ger oss...
...Freedomland. - Freedomland?
Det är ett barnhem i Cotter's Woods.
Det var ett slags ungdomshem som stängdes på 50-talet.
- Det är inte långt från Armstrong... - Ja, okej.
- Freedomland? - Det kan vara rätt plats.
Då får det bli Freedomland.
- Du följer väl med? - Absolut.
Jag ville bara ha henne till Freedomland.
Det fungerar inte om man går rätt på, men vi har ett problem.
Du kan lika gärna följa med. Låt oss öppna dörren.
Ursäkta, mina damer.
Hur är det med dig?
Himmelske fader, vi ber om din välsignelse och vägledning...
...när vi skickar ut dessa frivilliga som hjälper Cody Martins mor-
- att hitta hennes barn och få hem honom.
Vi ber om mod och styrka att lyckas med vår uppgift.
I Faderns, Sonens och Den helige andes namn.
- Var är hennes myggskydd? - Karen bär inte myggskydd.
Den som biter Karen förlorar förståndet.
Karens son blev bortförd. Vårt första barn.
- Menar du Kent? - För tio år sen.
Tina var liten då.
Vi kände redan varandra, men Karen förde oss samman.
Vi visste inte vad vi gjorde men vi sökte igenom varenda skog-
- fält, avloppsrör, klyfta, kulvert... Överallt.
Vi sätter fortfarande upp flygblad.
Ja, vad ska jag säga... övning gav oss färdighet.
Karen vet vem som tog honom, men polisen kan inte bevisa det.
Jag och Kent gick i samma klass, så han är i min ålder.
När vi hittar honom förväntar jag mig att han fortfarande ska vara åtta år.
Varför tränger ni in mig så här och låter Karen prata med Brenda?
- Sympati. - Sympati?
Jag har aldrig förlorat ett barn, Lorenzo. Har du det?
Håll samman.
Se upp var du går.
Jag är så trött. Vad vill du mig?
Vi ska se oss omkring.
Det är lite farligt här, så stanna här och vänta på oss.
- Vad ska du göra? - Vänta här, bara.
Jag kan inte vara ensam!
Det känns som om de är kvar här.
När de äntligen stängde det här stället var det som att stänga helvetet.
Vet du hur många generationer barn som led här inne?
De var tusentals.
Tusentals som for illa...
...som utnyttjades...
...och glömdes.
De blev... De blev förspillda.
Familjen vänder sig emot en till slut.
De andra barnen frågar: "Mamma, ska du vara ledsen i dag?"
Det är det enda som kan få en att låtsas leva ett normalt liv-
- att man inser vad man gör mot de andra barnen, mot äktenskapet.
Men jag klarade inte det, jag kunde inte låtsas.
Den där jäveln Jimmy tog mitt liv ifrån mig.
Han tog ifrån mig min familj.
Min man sa: "Karen, du måste tänka på de andra barnen, på mig".
"Vi måste fortsätta uppgiften att leva."
Det var vad han kallade det "uppgiften att leva".
Män, de ger alltid upp.
De talar om uppgiften att leva, att tänka på andra, på dem.
Sen ger de sig av, de står helt enkelt inte ut.
De har inte modet.
Vi...
Vi är jägarna, Brenda.
Vad kan jag säga till barnen? De bor hos min man.
Jag kan bara säga sanningen, att samma sak hade gällt dem.
Jag vill ha min familj tillbaka.
Men så länge ingen kan säga att min son är död...
...så är jag här, och här stannar jag.
Ibland vill jag bara ta tag i den där mordiska jäveln och säga:
"Jim, du tog honom, det vet vi båda."
"Du behöver bara nicka om han är död. Ja, eller nej."
"Gör det för min skull. Ingen kan sätta dit dig för att du nickade."
"Du behöver aldrig mer se mig. Är han död? Nicka, bara."
"Jag måste få veta det nu. Är han död?"
"För Guds skull, säg det till mig. Du behöver bara nicka."
"En nickning är så lite."
"Och natten blir till dag."
"Är han död? Ja, eller nej. Det är allt jag begär."
"Ge mitt hjärta frid."
Ge mitt hjärta frid, Brenda.
Det är så varmt.
Det känns som om jag är i helvetet.
Att jag bara vill veta om han lever eller är död, är inte helt sant.
Jag skulle vilja ge honom en riktig begravning i helgad jord.
Tanken på att han ligger i nåt dike där djuren kan komma åt honom...
Helvete.
- Min pojke var inte som barnen där. - Okej.
Han var älskad.
- Han var omhuldad. - Okej.
Han är inte här.
Ni är i fel park.
Tack, gode Gud.
Tack.
Är han död?
- Nå? - Ja.
Han drack en flaska hostmedicin. För två kvällar sen.
- Kvällen du kom till sjukhuset? - Kvällen före.
- Såg du när han drack medicinen? - Jag var inte där.
Han var alldeles ensam.
Han var... alldeles ensam.
- Var är han, Brenda? - Han är inte här.
Brenda... var är han?
Gode Gud!
Å - Ah, Gud! Jag hittar honom inte.
Jag kan inte hitta honom!
Kom hit.
- Jag tror vi har hittat nånting. - Vi är på väg.
Det borde vara en meter ner i marken och det här är gjort av människohand.
Är det här han är? Var det här du begravde honom?
Har du grävt det här? Har du grävt det här?
Vad gjorde du sen? La du upp stenarna så här?
Alla de här stenarna?
Här borta!
Vad gör de?
- Jag kan inte vara här! - Jag vill inte heller vara här.
Jag berättar allt, ta mig bara härifrån!
- Allt? - Ja, jag lovar... men bara för dig.
Kom hit.
Först måste du göra en sak.
Visa hur du bar alla de där stenarna.
Jag vill att du lyfter upp den där.
Här! Ta den ifrån mig.
Kom igen! Ta den!
Ta den!
Brenda, när du berättar allting...
...vill jag att du börjar med att berätta vem som grävde graven-
- och vem som bar stenarna. Och säg inte att det var du.
Därför att om du börjar med en lögn förlorar du din enda allierade-
- och jag tänker inte lyssna på dig.
Då häktar jag dig och låter systemet ta hand om dig. Fattar du?
Snälla du, jag lovar att berätta allt om du bara tar mig härifrån.
Kalla på mig när han är uppe.
Vet ni vem det är?
Det är jag, det är du och du!
Det är alla vi och ingen av oss!
Det är en nigger i högen!
Det är "En svart man gjorde det!" Det man lättast tar till.
Men vet ni vad? Vi ställer inte upp på det! Vet ni vad?
Gannon, hör upp! Dempsy, hör upp!
Försök att fatta det ni ser. Armstrong tillhör inte er.
- Har du anhållit henne? - Jag väntar på kroppen.
Dödade hon honom? Du måste åtala henne för mord.
Annars bryter helvetet ut.
- Du skulle ju avbryta blockaden. - Omständigheterna...
Vill du tala om omständigheter? Jo, att det hände i Armstrong.
Att de behandlas som djur som inte är värda respekt och omtanke.
Om åklagaren håller presskonferens i kväll-
- vill han att du håller folk lugna.
Jaså? Säg åt honom att han kan kyssa mitt svarta arsle!
Sen kan du ta vid.
- Var är hon? - I förhörsrummet.
- Har hon fått en advokat? - Danny, du kan inte...
Brenda, nu ska vi prata om stenarna.
Han ville inte ha med mig att göra, men han gjorde det för min skull.
Jag grävde graven själv.
Jag intalade mig att jag bäddade hans säng för sista gången.
Men jag kunde inte ta dit min pojke så jag bönfallde honom att göra det.
- Han var tvungen. Billy. - Vilken Billy?
Jag sa att han var ansvarig, men det var bara jag. Alltid bara jag.
- Men han var tvungen att göra det. - Vilken Billy?
Felicias Billy.
Jag har alltid försökt hålla avstånd till andra.
Min familj, män, andra barn...
Brenda, vi håller oss till det som hände då.
Nej, du måste... Ända sen jag träffade dig ville jag tala om det.
Nu måste du låta mig göra det.
Min familj, mina bröder, det var som om de lät mig vara-
- men när du har ett barn, så är det ditt. Äntligen är man trygg.
Barnet var en olyckshändelse. Jag var mitt eget barn.
Sen insåg jag hur det kunde bli.
Kamratskapet, det hemliga kamratskapet.
Jag sa det aldrig till pappan. Fyra år med Cody...
Livet är en klippa, men vi grävde ut en avsats.
Men det räckte inte att vara med min son. Man kan inte leva så.
- Hade Billy nåt med Cody att göra? - Han träffade knappt Cody.
Så Billy... Jag gjorde en grej på Regnbågsklubben.
Jag tog dit lärare, advokater, poliser för att visa ett annat sätt att leva.
Billy kom dit, han var arbetslös men han berättade så uppriktigt-
- om aktier och investeringar. De förstod inget, men det var så rart.
Jag tittade på Felicia. Hon såg ut att ha fått nog av den där nollan.
Men jag förstod honom så väl, det var som om... han var jag.
Efteråt gick jag fram och tog hans hand. Han flög nästan i taket.
Det tog tio sekunder, men nåt hände.
När han kom hem till mig på kvällen var jag illa ute-
- eftersom jag äntligen la mig med nån som inte var ett barn.
Jag hade varit utan så länge och jag låg riktigt illa till.
Före Billy älskade jag att lägga mig hos Cody-
- eller bara se film med honom.
Sen, när jag såg min sons ansikte i ljuset från tv:N, så är han...
...inte längre så dyrbar. Det var som om jag slösade bort tid.
Billy är där nere. Ungen måste sova, men Cody kunde...
Cody... Cody kunde...
...hålla på en timme ibland.
Jag visste att han höll sig vaken för att jag var så spänd.
Ibland trodde jag att han sov men när jag smög i väg hörde jag...
"Mamma, mamma!" Och jag sa: "Sov nu!"
Hur fort somnar man i sällskap med en galen jätte som inte älskar en?
Man var solen, månen och stjärnorna, men inte nu längre!
Jag började ge honom hostmedicin för att han skulle sova.
Inte mycket, bara det man skulle ge en förkyld unge och det fungerade.
Det fungerade. Jag sa att det var nattvitaminer. Det blev vår kvällsrutin.
Jag hör vad du säger, men vi måste tala om den kvällen.
Han somnade inte. Han hade fått medicinen, men han somnade inte.
Jag behövde prata med Billy.
Jag visste att han tänkte gå tillbaka till Felicia.
Det var rätt skönt att Billy skulle göra slut, så jag slapp eländet.
Det var antagligen sista kvällen jag lämnade min son ensam-
- men han vägrade somna, så jag sa: "Var en snäll pojke och sov nu."
Han blev rasande och sa: "Jag vill inte att du går."
Precis som en man skulle säga.
Han var helt snurrig av medicinen och jag ville säga:
"Det här är sista kvällen. Ge mig bara den här sista."
Men jag sa: "Sov nu, jag lovar att jag snart är tillbaka".
Han sa till mig: "Om du går, så kommer du att ångra dig".
Precis som en svartsjuk man. "Om du går, kommer du att ångra dig".
Och det var nära att jag inte gick.
Jag hade aldrig hört den tonen.
Om han hade låtit mer som ett barn, lite mer patetisk...
Men hans röst var så hård och den skrämde mig ut ur huset.
Och... han var bara fyra år. Ingen behöver tala om det för mig.
Så...
...jag gick ner, och visst... Billy sa att det var slut.
Jag skriker och gråter, men det var mest för syns skull.
Jag känner mig lättad och jag går uppför trappan.
Jag kunde inte se Cody. Jag tittade i hans säng.
Jag tänker: "Han har gömt sig".
"Han har gömt sig för att han är arg på mig och vill straffa mig."
Det hade jag förtjänat.
Jag känner mig lätt om hjärtat eftersom alltihop är över-
- så jag säger:
Sen ser jag honom. Han ligger under bordet och sover.
Jag kryper dit för att hämta honom och lägga honom i sängen.
Och jag lägger handen i nåt blött... och den där lukten...
...lukten.
Då såg jag den tomma flaskan.
Och jag minns: "Om du går, kommer du att ångra dig".
"Om du går, kommer du att ångra dig".
Levde han då?
- Hur kunde du veta det? - Han levde inte.
- Försökte du återuppliva honom? - Han levde inte.
- Hur kunde du veta det? - Därför att jag är hans mamma!
Vi mammor vet sånt.
Han sa: "Om du går, kommer du att ångra dig".
- Och han hade rätt. Han hade rätt. - Han visste inte vad han gjorde.
Brenda, lyssna på mig! Det var en olyckshändelse.
- Försök inte lura mig! - Vad hände sen?
- Vi måste... - Nej, åtala mig nu!
Vill du se Billy i fängelse?
Om vi slutar nu, kommer jag att anklaga honom för medhjälp.
Men om han bara bar kroppen, måste du berätta hela historien.
Jag minns bara att jag la handen i nåt blött.
Jag minns lukten och sen gick jag.
Jag gick och tänkte på min son.
Jag tänkte på att leva utan... Leva varje dag med...
Jag tänkte: "Gå rakt ut gatan. Dö nu!" Men...
...jag kunde inte göra det.
Jag går i den här dimman och...
Jag går och jag hamnar i parken och jag gräver hans...
Sen måste jag hämta honom men hur skulle jag klara det?
- Så jag ringde Billy. - Vad exakt gjorde han?
Jag var inte där-
- men han måste ha gått till lägenheten och sett Cody-
- och lagt honom i min bil. Jag sa vart han skulle åka...
... och stenarna...
Han ville väl göra det ordentligt.
Och kvällen därpå...
Jag visste vad jag skulle göra, men jag minns inte att jag tänkt ut det.
Jag gick till Martyr's Park och började gräva med händerna i skiten.
Jag ville ha varenda jävla trasig, rostig... alltihop under huden.
Sen gick jag genom Armstrong. Jag skulle till sjukhuset.
Jag visste vad jag skulle säga men jag minns inte...
...historien... lögnerna förrän de kom ut ur min mun.
Jag tror att jag visste att Armstrong skulle klara det-
- och att ingen enskild person skulle ta skada av det.
Och att jag skulle kunna fortsätta med något slags liv, men...
Nej, det kan man inte. Det kan man inte.
Vad? Var är det? Har de hittat Cody?
Mår han bra?
Vad har jag gjort?
Okej, Brenda, nu måste jag anhålla dig för mord.
Personligen har jag ingen anledning att misstro något du har sagt.
Jag hade inte kunnat vara där jämt.
Eftersom du har undanhållit bevis måste jag göra så här.
När obduktionen är klar, blir åtalet förmodligen annorlunda.
Det här är Lorenzo Council vid Dempsy-polisen.
Jag befinner mig i förhörsrummet i södra distriktet.
Det är den 4 maj, kl 16.55.
Jag är här med Brenda Martin, 37-årig vit kvinna.
Adress: 16 Van Loon Street, Gannon, New Jersey.
Telefon: 120-7210. Personnummer...
- Vad har jag gjort? - Det gäller Cody Martins död.
Sluta! Sluta!
Kan nån hjälpa mig?!
Var försiktiga! Gör henne inte illa!
Inspektör'n...
Hur illa var det jag gjorde?
Se in i ditt hjärta. Hur illa var det jag gjorde?
Kom nu, Billy.
Alla bilar till Armstrong Houses.
Bil 12 på väg.
Snälla ni, gå hem nu!
Ni måste backa undan, allesammans.
Ta på dig jackan!
För er egen skull får ni inte låta det hända. Det hjälper inte.
Kom igen, SWAT!
Det här hjälper inte.
Vad är det med dig? Det här är ditt, det är för din familj.
Stick härifrån!
Lorenzo!
Kom hit, din jävel!
- Niggern körde förbi med ungen. - Han ligger under min säng!
Vill ni ha hit dem? Nej, det vill ni inte!
Ser ni poliserna där? De är bara toppen på isberget.
Varenda snut i Dempsy och Gannon står beredda.
Och de är många fler än hyresgästerna här.
Om allt går åt helvete, så bildar de en stor jävla polisstyrka...
...som sparkar in våra dörrar. - Våra dörrar?
Du är inte en av oss!
Leo?
Håller ni på gränserna nu?
Du tar hand om din stad, så tar vi hand om vår.
Håll dem utom synhåll. Ni påbörjar det, ni ska förhindra.
- När de går undan, går vi undan. - Nej, ni går undan, sen de.
Se till att de backar så tar jag hand om allting här.
Håll er lugna nu!
Se till att få en god natts sömn.
Rafik! Rafik, nej!
Kan jag hjälpa till?
- Kom hit, Rafik! - Gör det inte!
Ta honom härifrån!
Miss Martin, jag har en anmälan om försumlighet vid Cody Martins död-
- undertecknad av inspektör Lorenzo Council vid Dempsy-polisen.
Förstår ni vad anmälan gäller?
Miss Martin?
- Hur är er mottagning? Ser ni? - Ja det gör vi.
Miss Martin, förstår ni anmälan?
Ja.
Oj! De gav oss verkligen rejält med plats.
- Du är alltså bevakad? - Ja, självmordsbevakning också.
Det är bara rutin.
Du är inte den enda jag har besökt i dag. Min son, Jason.
Han fick två till fyra år för väpnat rån.
- Och han använde mitt vapen. - Nej!
Alla säger: "Lorenzo, det är inte ditt fel att grabben hamnade där".
"Han måste ta ansvar, och han är en vuxen man nu."
Men oss emellan... det är mitt fel.
Jag känner mig ansvarig, därför att den man han är...
...är det slags man jag visade honom. Alltid påtänd.
Självisk, okontrollerad.
Jag var inte ofta hemma. När jag var där slogs jag med hans mamma.
Ja, sån var jag.
Jag är så ledsen.
Men på den tiden gav jag fullständigt fan i det.
Nu sitter Jason inne. Han kommer säkert alltid att åka in och ut.
Det är lite sent påtänkt, men nu vill jag finnas där för honom.
Men med barn... Hur illa man än tror att man ställt till det-
- så ger Gud oss alltid en andra chans.
Kanske inte med just det barnet...
Det jag försöker säga, Brenda, är...
...att Guds nåd på sätt och vis är retroaktiv.
Så varenda unge där ute är Jason för mig.
De är inte mitt kött och blod, men det kan jag leva med.
Och jag är lycklig. Jag lever ett bra liv.
Det finns många unga kvinnor här och alla behöver hjälp.
På besöksdagar, på barnavdelningen, kanske också under graviditeten.
Fängelsechefen är en god vän...
- Jag älskar dig. - Va?
Jag älskar dig för hur du talar till mig.
Jag älskar dig för hur du talade till mig ända sen sjukhuset.
Jag önskar att jag hade ditt mod.
Jag vet inte om din advokat råder dig att erkänna eller gå till rättegång.
Men du kommer fortfarande att vara ung...
Jag kommer och hälsar på.
Närma dig andra människor här inne, okej.
- Jayse, hur mår du? - Var inte du här i tisdags?
Vill du att jag ska gå?
Nej, det är som julafton i juli.
- Nå, hur är det med dig? - Ariska sällskapet bad mig gå med...
...men jag kände mig nervös inför invigningsriten.
Pappa... är allt bra?
Jadå.
Ja, jag mår bra.
Jag mår riktigt bra.
- Nå, vad tycks? - Vad är det som har hänt?
Ja, jag är där ute och slåss.
Nej, du ramlade nog ur sängen.
Jag tyckte att du skulle se det här.
Du vet det där med bilkaparen...
Jag vet att jag borde kunna förlåta, men...
Och hon med Billy. Men han fick inget hemma, så...
Men Lorenzo, hade han nåt med den där ungens död att göra?
Nej, det hade han inte.
Tack. Tack.
"Detta barns liv var inte förgäves."
"Han förde oss samman i vår sorg."
"Han påminde oss om hur mänskliga vi är"...
..."och hur sorg och smärta drabbar oss alla."
"Gå till Gud, lilla ängel. Och tack."
Jag uppskattar att du tog med mig hit, Bobby. Verkligen.